Second language pronunciation - Kirkova-Naskova, Anastazija (Vestnik za tuje jezike, 2019)
Pričujoči prispevek ponuja kritičen pregled tradicionalnih ter sodobnejših tehnik in dejavnosti, ki so namenjene vadenju izgovorjave in so obravnavane v znanstveni literaturi. V preteklih desetletjih so teoretični pristopi k poučevanju izgovorjave doživeli pomembne spremembe: če so se sprva osredotočali predvsem na natančno oblikovanje oz. izgovorjavo posameznih glasov, sta danes v središču njihovega zanimanja sporazumevalni pomen tekočega govora in njegova razumljivost. Ker je poučevanje izgovorjave v drugem jeziku zahtevno, se ga je treba lotiti sistematično. Prispevek ponuja razmislek o različnih odločitvah, ki jih morajo učitelji sprejeti pri izbiri vaj za izgovorjavo: izbrati morajo vrsto fonološke strukture, ki naj jo vaja obravnava, določiti način govora in strukturno raven govora, na katero naj se vaja osredotoča, odločiti se morajo za vrsto vaje, opre-deliti stopnjo nadzora nad strukturo, ki je predmet posamezne vaje, in določiti kognitivne veščine, ki naj bi jih spodbujalo izvajanje določene vaje. Analiza znanstvene literature je pokazala, da so se tehnike poučevanja izgovorjave prilagodile različnim sodobnim smernicam. Tako tradicionalne dejavnosti, kot so samodejno ponavljanje glasov, zaznavni trening in pouk fonetike, sicer še vedno veljajo za učinkovite, vendar je več poudarka tudi na dejavnostih za razvijanje fonološke zavesti, na sporazumevalnih dejavnostih in na tehnikah, ki se opirajo na interdisciplinarni pristop.
Keywords: didaktika jezika; fonološka zavest; izgovorjava; ponavljanje glasov; pouk fonetike; sporazumevalne dejavnosti; tuji jeziki; zaznavni trening