"Nenavadni, nežni čutni dražljaji" - Bielefeldt, Christian (Muzikološki zbornik, 2007)
Muzikologija in psihoanaliza sta do danes ostali tujki med seboj, čeprav obstajajo plodni nastavki za vključevanje glasbenih pojavov v psihoanalitsko perspektivo, kot skuša prikazati prispevek o estetiki glasbe Hansa Wernerja Henzeja. Izhajajoč iz Lacanovega modela o treh ravneh mišljenja - o imaginarnem, simbolnem in realnem - besedilo obravnava Henzejeva besedila iz petdesetih let 20. stoletja: bere jih tako, da estetiko svobodnega, divjega zvoka navezuje na zahtevo po komunikativnosti glasbe. Glasbena komunikacija je tu - za razliko od kasnejše, politično naravnane faze - še vedno pojmuje kot trenutek preseganja konvencionalnega zvočnega znamenja, v katerem poslušalec opušča podedovane utrjenosti smisla. Z Lacanom je mogoče opisati te poslušalske situacije kot reprezentacije substanc "Jaza", ki se kaže kot veliko manj stabilnega v primerjavi s samoreprezentacijami, in zato odpira pot užitku kot stanju začasne samopozabe.
Keywords: estetika glasbe; glasba; Henze, Hans Werner, 1926-; komunikativnost glasbe; music; psihoanaliza